![](https://images.weserv.nl?url=https%3A%2F%2Fsite.ua%2Fstorage%2F169623%2Fpacani.jpg%3Fv%3D1702327799&w=1280&we=1)
Кажуть, підлітково-гопницьке «Слово пацана» режисера Жори Крижовникова отримало популярність і в Україні.
Одначе, пошук українцями у гуглі «Слова пацана» ще достеменно не означає прихильності до серіалу. Це може бути проявом звичайної цікавості внаслідок інформаційного розголосу.
І не факт, що навіть переглянувши серіал (причому не обов'язково весь повністю, могло вистачити і уривків), українці були б у захваті від нього.
Скажімо, могли шукати «пацанів», аби зайвого разу пересвідчитися в ущербності рускіх як нації бандитів та у гопницькій природі їхнього національного характеру.
Зауважте, що найкультовішими стрічками там стають саме кримінальні: «Брат-І,ІІ», «Бригада», «Бумер», «Бандитський Петербург» і ось — про казанських пацанів. Принаймні в подібного кіна значно більше шансів на здобуття такого статусу.
В той же час в Україні існує такий сегмент кіноаудиторії, яка в силу свого малоросійства чи вже латентного зараз русофільства, назавжди втрачена для українського кіна і її не здатні виправити навіть путінські ракети. Що би в Україні не зняли, а їй завжди подобатиметься тільки російське кіно. Тупо.
Отже «популярність» у нас «Слово пацана» можна пояснити сумою цих двох факторів.
А тепер про наші: «Носоріг», «Памфір», «Люксембург» і «Королі репу».
Не всі з них про банди і організовану злочинність, але теж про «пацанів», чи не так? Ну, не прямо вже таких як казанські, але тих, що за своїм психотипом та повадками схожі чи тяжіють до них.
![](https://images.weserv.nl?url=https%3A%2F%2Fsite.ua%2Fstorage%2F169626%2Fnosorig-afisa.jpg%3Fv%3D1702328134&w=1280&we=1)
От, приміром, «Носоріг» — хіба не «пацан»? Не відморозок? Ще й який!
А головні герої «Люксембурга» — не «пацани»? Бодай один — точно. Хоча й не в банді з биткою.
![](https://images.weserv.nl?url=https%3A%2F%2Fsite.ua%2Fstorage%2F169628%2Flyuks.png%3Fv%3D1702328354&w=1280&we=1)
А в «Королях репу» — нічого «пацанячого»? Та це кіношансон для і про бандюковичів!
![](https://images.weserv.nl?url=https%3A%2F%2Fsite.ua%2Fstorage%2F169625%2Fkoroli-repu.png%3Fv%3D1702327879&w=1280&we=1)
«Памфір» — знову про бандоту та ще й з шокуючими своєю огидністю сценами обгризання нігтів на ногах, мастурбацією і примусом до поїдання екскрементів.
Це все до того, що своїх «пацанів» (чи «навколопацанського» криміналу) нам вистачає.
Але стрічки не стають культовими. Хіба що такими їх подають і нав'язують суспільству кінокритики, дружні з творцями вказаного кінопродукту. Їм так хочеться, щоби ті стрічки були культовими. Бо вони українські, а нашій кінематографії ой як бракує культовості. Кіно проходить повз глядача, не лишаючи в нього згадки чи вона надто швидкоплинна. Вчора подивився — сьогодні вже забув. Або завтра чи післязавтра.
Про те кіно не дискутують в суспільстві, серед широкого загалу, лише у вузькопрофільних кінематографічних та наближених до них колах. Кіно не виплескується за межі кінозалів. Не здіймає хвилю в країні. Замість того лише буря в склянці водички, яку штучно намагаються створити ті самі кінокритики на сторінках Інтернет-видань, в онлайні чи телеефірах.
Якщо якась стрічка стає «культовою», то лише для них. Абсурд і нонсенс, коли стрічки тільки оголошують «культовими». Це роблять артоглядочки і кінокритики у своїх дописах. А буває — і самі продюсери з режисерами. Задля піару.
Але всі ці «культові» бульбашки миттєво лопаються з появою в рашці чогось на зразок «Слова пацана». Тоді кінознавці замовкають, хапаються за голову і починають ремствувати: от, мовляв, знову наше кіно в прольоті.
Тепер кілька думок про те, чому це так.
Перша. Українці — не русня, в нас немає культу бандитизму і насильства в крові, це — не наша природа, щоби розраховувати на культовість доморощеного кіна на «пацанячу» тему. Його творці — ті, що самі дивляться чи донедавна дивилися на росію, вважаючи її кінематограф прикладом для наслідування. А тому прагнули перенести к@ц@пську кінобандоту на український грунт. Мовляв, в рашці залюбки таке дивляться і в нас мають.
Оця тема криміналу «а-ля 90-ті» є цікавою для московії, але не для України. Бандитська естетика чи гопота-стайл совковго та постсовкового штибу — не наші смаки, не те, що нас чіпляє. Ми, вочевидь, інші, але спробуй-но доведи це «творцям»: продюсерам, режисерам, сценаристам, на переконання яких, українські глядачі подібні російським, а значить мають захоплюватися кіном про бандюків. В нашому варіанті — здебільшого пацанів-селюків або щось на зразок того. Наш «пацан» відрізняється від руского суржиком. А думає і живе десь приблизно так само як його «колега» за порєбріком. Такими бачать типових українців наші кінематографісти, чимало з яких виховані на всьому російському.
Їхня модель не спрацьовує, але вони відмовляються у це вірити. Тому продовжують йти тим самим шляхом, проектуючи на широкі екрані варіації одного й того ж. Типу, раніше не спрацювало, але зараз — має неодмінно! І знов, і знов ліплять кіно про «пацанів» та про «а-ля 90-ті».
Друга. Якщо ж знімати кіно про бандюків (рівно як і будь-яке), то герої мають викликати в глядачів емпатію. Вони повинні бути такими, щоби їм співчували, жаліли, вболівали за них, щоби глядачеві була цікава доля персонажів.
Значить сценарії прописані так, що герої не викликають емоційного відгуку в глядача, лишаючи байдужим. Значить характери — непривабливо холодні або й відразні, а сюжет стрічки не має перипетій, які б захоплювали і змушували не відриватися від дійства поки воно триває. Це означає кінематографічний провал, який засвідчує сценарну, акторську, режисерську й продюсерську неспроможність. Професійну недієздатність і банкрутство.
Тому скільки б артоглядачки та кінокритики не казали на кіно: «крутезне!», «бомбезне!», «культове!» — воно таким не є, поки цього не засвідчить глядач. Поки це не підтвердять касові збори та широке суспільне обговорення стрічок. Поки все це не проявиться в інформаційному полі країни. Природним чином, а не штучно продукованим, нав'язуваним.
Українське кіно потребує нових тем і типажів, а їхнє кінематографічне втілення — стовідсоткової віддачі усієї кінокоманди. Треба зав'язувати з остогидлими «пацанами» й «мєнтами» (останні заполонили наші серіали, так само як і в рашці). Це — російський шлях, а не український. Замість культового кіна — намагання створити культ «пацана» і мєнта. Годі вже, дістали!
![](https://images.weserv.nl?url=https%3A%2F%2Fsite.ua%2Fstorage%2F169624%2Fpacani-2.jpg%3Fv%3D1702327828&w=1280&we=1)
Також за темою:
Моя сценарна альтерантива: